- Hvor lenge har jeg sovet? - I omtrent en time.
- Hvor er vi? - Vi krysset nettopp delstatsgrensen.
Allerede?
Hvorfor lukter det mat her?
- Det skal være en jenteleke i den. - Takk, vennen min.
Brems ned, Rob! Du kjører over 160.
- Jeg har en flott konvoi på gang. - Brems ned. Nå!
Takk.
Hør her. Jeg vet at helgen var ræva. Jeg vil også gjerne hjem.
Men la oss komme trygt hjem. Ikke mer uflaks.
Jeg fikk fram et smil!
- "Jeg elsker deg også, Shelby." - Jeg elsker deg også. Det gjør jeg.
- Jeg er våken, så bare sov litt. - Takk, elskling.
Bingo.
- Enda en time er borte. - Jeg føler meg bare enda trøttere.
- Er du trøtt? - Nei.
- Har du satt i gang en til? - Nei, de fant meg.
Se. Jeg kjører bare 20 km for fort.
Du hadde rett om den andre. Det gikk for fort.
- Det gjør det ikke nå. - Gi deg.
Å få en konvoi til å fungere, er en kunstform.
Vi kommuniserer med de andre bilene mens vi kjører.
Ser du det? Han varsler meg om lusekjørere. Vi må kjøre forbi.
Det var omtenksomt.
Sånne kaller jeg "bråbremsere". Mye farligere enn å kjøre for fort.
Det er greit nå. Bare ikke kjør fortere.
Flott. Jeg lurte nettopp på når de skulle fylle tanken.
- Hva skal vi gjøre? Hilse på dem? - Ikke vet jeg.
Jeg har aldri truffet noen fra en konvoi før.
- Flaks at alle skulle stoppe. Bert. - Rob.
Er det Robert eller...Roberto?
Jeg tullet bare.
- Hvor skal dere, Rob? - Cincinnati.
- Det ville være fint å ha følge. - Absolutt.
Greit. Vi ses der inne. Ungene vil ha sjokolade.
Oi. Noen er visst godtesultne.
Jeg snakket med lastebilsjåføren der inne. Ikke særlig pratsom.
Han hørte på radiogreia at det er køer på motorveien.
En annen trailersjåfør sier at det står helt jævla stille.
Han tipset meg om en annen vei, så heng på. Fint med litt selskap.
- Det er ensomt å kjøre alene. - Greit! Takk.
Ingen årsak.
- Hva snakket dere om? - Det er kø, så vi tar en annen vei.
- Den ensomme ulven der... - Han er ikke alene.
- Jo, det er han. Han sa det. - Han har ei jente med seg.
Da misforsto vi vel hverandre. Det gjør ikke noe.
- Skal vi virkelig gjøre dette? - Vil du heller krype på motorveien?
- Det er rene parkeringsplassen der. - Nei...det er vel greit.
- Flott. - Folk går på jakt ute på bygda.
Så du det?
- Hva da? - I bakruta! Det er noen der!
HJELP
- Hallo? Hører du meg? - Hva i helsike...?
- Ta nummeret hans! - Kom, Shelby.
- Dra! Få nummeret! - Skynd deg!
Lever hun?
- Løft henne opp. - Hun våkner.
Hold henne våken. Jeg kommer snart.
- Hold ham unna meg. - Det er i orden.
- Han kastet deg ut og stakk av. - Nei, jeg hoppet.
Shelby!
Er alt i orden?
Hva skjedde?
- Han kom tilbake. - Jeg vet det.
- Hvor er kjæresten min? - Han tok dem.
Han tok både den kvinnen og kjæresten din.
Hva?
- Han dro den veien. Hjelp meg opp. - Kom igjen.
- Jeg går inn. - Du er skadet. Jeg går.
Vær så snill, lov meg...at du tar hånd om familien min hvis noe skjer.
Jeg vet ikke hvor jeg er.
Hun skulle inn til avrusning. Jeg vet ikke. En ulykke.
Eller kanskje hun hoppet ut. Ikke vet jeg. Den tispa er gal.
Beklager.
Hold ut, Shelby!
Du valgte feil konvoi, kompis.
Hallo?
- Hei, Tabby! - Hei!
Beklager at jeg er sent ute.
Hallo?
- Hei, Maxie! - Hei!
- Hvor er barnvakten, Danny? - Hun har gått.
Hva? Er dere sikre?
Hallo? Jeg er her!
Hallo? Det er Tabitha. Niesen.
Hva er det neste?
"Stille tid."
Dere skal være stille, gutter!
Hallo?
- Jeg ser etter June. - Det er ingen som heter June her.
Hun satt barnevakt her tidligere i dag. Jeg kjørte henne hit.
Hun kom ikke på heiagjengleder- trening. Jeg er kjæresten, Owen.
Jeg er niesen. Da jeg kom hit, hadde hun gått.
Lot hun barna være alene? Har du ikke hørt fra henne?
- Jeg har aldri sett henne engang. - Det er ulikt henne ikke å ringe.
Kanskje hun dro til en venninne. Det er jo uvær.
- Si at jeg var her hvis hun kommer. - Det skal jeg gjøre.
Hva slags superkrefter har han?
Han kan...fly.
Å ja! Han kan sende ut flammer fra hendene.
Jeg prompet.
Beklager.
På tide å gå til sengs, gutter!
God natt, vennen min. Sov godt.
- God natt. - God natt, Tabby.
Nei! La døra stå på gløtt.
Greit. Sov nå.
Det er ikke mulig.
- Hallo? - Tabitha? Det er tante Grace.
- Beklager at jeg ringer så sent. - Det er i orden.
- Jeg vekket deg ikke? - Nei.
- Hvordan har barna det? - Bra. De var så snille.
- De gikk og la seg uten bråk. - Bra!
Det nye huset deres er flott. Men jeg avskyr klovnen på rommet mitt.
- Hvilken er det nå, da? - Den store.
- Hvilken da? - Den veldig store.
Den som sitter i stolen. Den er i naturlig størrelse. Enorm.
- Den sitter i den gyngestolen. - Hva mener du, Tabby?
På gjesterommet, med alle de andre klovnene. Den er større enn meg.
- Vi har ikke noe sånt. - Jo, det har dere.
Jeg ser jo rett på den.
Tabitha? Er du der?
Tabitha! Tabitha!
Våkne!
Gutter! Hvor er dere?
- Hva er det, Tabby? - Ikke vær redd.
Vi må gjemme oss. Det er en farlig mann i huset.
Han vil bare leke. Som tidligere, ved ytterdøra.
- Var det ham?! - Owen.
- Nei! - Men han ville bare more seg litt.
Hjelp!
Løp!
Skynd deg!
Løp og hent hjelp, gutter!
Løp!
Miss Wright. Vet du om noen som vil ønske å gjøre deg noe?
Dette går mye lettere hvis du samarbeider med oss.
Husker du noe av mannen som angrep deg?
- Får jeg se? Får jeg se? - Vis meg din først.
- Så kjedelig, Tabitha. - Slett ikke! Din er kjedelig.
Min er bedre. Du skal få se.
- Nå vil jeg se i din. - Ikke før jeg har sett alle deres.
Shelby...
- Din er enda dårligere enn Tabithas. - Det er den slett ikke!
Lisa.
- Hva er det for noe? - En overnattingsfest.
- Nå vil vi se på din. - Én av gangen. Jeg må holde den.
- Var den ikke morsom? - Nei! Den er slett ikke morsom.
Kom igjen! Skynd deg!
Hei, Tabitha.
Jeg er delstatlig krisepsykolog og vil stille deg noen spørsmål.
Greit?
Jeg forstår at du er i sjokk, så vi tar det i din egen takt.
Kjenner du Lisa Swan?
Gi deg. Ikke få meg til å le når jeg sminker meg.
- Du er full, miss Swan. - Og du er snerpete.
Ta av kyskhetsbeltet, og bli med ham hjem.
Vi har jo romkameratkveld.
Dessuten har han nettopp flyttet hit og bor på Pere's pensjonat.
- Den bula ved parken? - Ja, men det er midlertidig.
Vær snill.
La ham i det minste kjøre deg hjem.
Vi ses hjemme om en halvtime.
Greit, slutt.
Jeg har lyst, men vi har romkameratkveld. Hun elsker sånt.
- Må du bo med ei så snill jente? - Jeg skal gjøre det godt igjen.
Ha det.
Cat!
Nå setter vi i gang!
Cat?
- Hei! - Hei, vennen min! Kom tilbake.
- Var det ikke romkameratkveld? - Hun er ikke her.
- Hun fikk vel napp. - Før eller siden måtte det skje.
Vi ses snart. Ha det.
Klokka er over fire.
Hun blir aldri med noen hjem hvis de ikke har vært sammen en måned.
- Kanskje hun gjorde det nå. - Gi deg. Du kjenner jo Cat.
Jeg drar dit.
- Hvor da? - Til Pere's pensjonat.
Gi deg, Lise! Du overreagerer.
- Hei! Jeg lurer på om... - Dessverre. Det er fullt.
Men...
Er det ikke snålt at ingen har kommet eller gått på to timer?
Jo, men... Vi vet ikke om Cat har vært her engang.
Hun er min bestevenninne. Hun forteller meg alt.
Den siste som så henne, bor der.
Hun har ikke ringt i hele dag. Det gjør hun alltid.
Kan du ikke...bruke skiltet ditt?
Jeg jobber i Helserådet. Jeg er ikke politimann.
Se på det stedet. Kan du ikke finne på noe for å få komme inn?
Bare så vi kan sjekke om hun er der.
- Hei! - Pensjonatet er nok fullt i kveld.
Jeg er fra Helserådet. Har du et øyeblikk?
Kan jeg hjelpe deg?
Naboene har klaget. Det har kommet skadedyr herfra.
Vi ville informere deg om det.
Naboene, sier du? Så interessant.
Det er ikke alvorlig ennå.
Har du meg unnskyldt et øyeblikk? Du kan vente i spillesalen.
Det er en Victrola-grammofon.
Den er svært gammel...og uvurderlig.
- Hva brukes den til? - Hva den brukes til?
Den spiller en sang. Og på slutten får man en overraskelse.
- Prøv den. - Nei da, det er i orden.
Prøv den.
Greit.
Hvor har du fått den fra?
Jeg kommer fra en slekt full av underholdere og artister.
Folk som elsker latteren.
Hei, det er Dan. Legg igjen beskjed.
Hvorfor svarer du ikke, Dan? Det er meg igjen.
Vær så snill, ring meg. Jeg holder på å få panikk.
Hvor er du?
Unnskyld meg. Kan du hjelpe meg?
Jeg ser etter noen som gikk inn her.
Vær så snill.
Jeg leter etter en som er her inne.
Jeg beklager. Jeg må lese på leppene.
Greit. Greit.
- Jeg leter etter noen. - Greit.
En mann, min venn, kom inn her for flere timer siden.
Har du sett noen?
Ingen har kommet inn her.
En annen venn, ei jente, kom hit i går kveld.
Har du sett ei jente her? Hvor er alle sammen?
Det er en mann her. En sint mann...
Han lar oss ikke gå herfra.
Nei! Gjem deg. Gjem deg her!
- Han kommer snart! - Skal jeg gjemme meg?
Han kommer snart tilbake!
Vær så snill, hjelp meg! Min venn lever her inne!
- Nei, Lisa! - Cat!
- Herregud! Alt skal bli bra. - Han er ikke...
Vær så snill, hjelp meg med å få henne løs!
Du kjenner altså Lisa Swan? Men du kjenner ikke Rob Ellerbe?
Kanskje du kjenner kjæresten hans. Shelby Leds?
Shelby? Hva har hun med dette å gjøre?
Vet ikke du det?
Shelby, Lisa og jeg var uatskillelige.
Men det er lenge siden jeg så dem. Da vi var barn i Briar Hills.
Briar Hills? Er ikke det en forstad til Columbus?
Hvordan visste du det?
- Du må bli her. - Hvordan visste du om Briar Hills?
Jeg hadde en pasient. En gutt. For mange år siden.
Et av de første tilfellene jeg fikk tildelt.
Han var fra Briar Hills.
Jeg har aldri møtt noen som er så...
Han hadde en veldig spesielt latter.
- Hvor skal du? - Jeg må finne en telefon.
Jeg kommer tilbake til deg og vennene dine.
- Er de her?! Shelby og Lisa? - Ja.
Dere ble funnet i hver deres celle i dette huset.
De ringte etter en krisepsykolog...
- Herregud... - Ikke etterlat meg her!
Shelby?
Lisa?
Gudskjelov. Jeg er her!
Shelby? Hva har han gjort med deg?
Lisa?
Slipp meg ut! Slipp meg ut!
Nei, vær så snill...ikke rør meg!
La henne være!
Er det ikke morsomt?
Nei!
Det er i orden! Vi skal få deg løs!
Lukk øynene!
- Alt ordner seg. - Stå stille! Vi skal hjelpe deg.
Vi skal hjelpe deg. Du er fri.
Vi må stikke!
Kom igjen!
Klatre! Fort!
Tabitha! Skynd deg!
Han kommer!
Hjelp meg, Tabitha!
Slipp meg ut! Slipp meg ut herfra!
Slipp meg ut!
Vær så snill, slipp meg ut!
Det var morsomt.
For Shelby, Lisa og meg var han en spøk som gikk over streken.
Vi gjorde narr av ham.
Da han ble sendt bort, glemte vi ham.
Men han glemte aldri oss.
Selv om jeg var den som overlevde, blir livet mitt aldri som før.
Jeg kan verken få igjen Lisa og Shelby eller glemme latteren hans.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimediagroup.com